Klassisk hebraisk eller bibelsk hebraisk er det hebraiske sprog. Moderne hebraisk er et konstrueret sprog, inspireret af Klassisk Hebraisk, men Moderne Hebraisk har kun en del af ordforådet til fælles med Hebraisk. Betydningen af sprogenes ord overlapper til dels, men kan variere. Moderne Hebraisk har desuden tilføjet bl.a. arabiske og engelske fremmedord. Moderne Hebraisk bruger endvidere en anden grammatik som er inspireret af indoeuropæisk grammatik. Moderne hebraisk er det officielle hovedsprog i Israel. Klassisk Hebraisk derimod, er kendt fra den hebraiske bibel eller Tanakh, som er skrevet på dette sprog.
Klassisk Hebraisk tales ikke i dag og er på den måde et dødt sprog. Det studeres dog i forbindelse med religiøse studier inden for jødedommen, kristendommen og teologistudierne bl.a på Aarhus Universitet og Københavns Universitet og inden for semitisk lingvistik. Desuden læres sproget i næsten alle offentlige skoler i Israel.[kilde mangler]
Bibelsk hebraisk kan oplæses af alle, som har kendskab til moderne hebraisk, men ikke nødvendigvis forstås. Udtalen er også lidt forskellig. Moderne hebraisk har f.eks. ikke nogen "w"-lyd, og det er færre vokaler.
Forskellene mellem klassisk og moderne hebraisk er dels af grammatisk art, dels har nogle af ordene fået en ny betydning på moderne hebraisk.
I Danmark blev hebraisk udbudt som universitetsfag fra 1537, og på dansk er der blandt andet blevet udgivet en række grammatikker f.eks. Johannes Pedersens "Hebræisk Grammatik" fra 1926, og senest Bibelsk hebraisk grammatik fra 2004 af Dan Enok Sørensen, som underviser i syrisk, arabisk og hebraisk ved Aarhus Universitet.